Strike Back - s04e06
Både Washington og Whitehall har hittil nektet å kommentere arrestasjonen av...
NORD-KOREA BESKYLDER STORBRITANNIA FOR KRIGSHANDLING
PYONGYANG MILITÆRKOMPLEKS NORD-KOREA
Sersjant Scott.
Jeg heter Kwon Jun-seo.
Jeg er fra innenriksdepartementet.
Jeg bryr meg ikke om hvem du er. Jeg vil se sønnen min.
Det skjer ikke ofte at folk sniker seg inn i landet vårt.
Vi har dem som sniker seg ut.
Avhoppere, tror jeg dere kaller dem.
Av og til tar de med seg forferdelige historier om landet vårt.
En person hevdet hun hadde blitt tvunget til å drikke vann
helt til magen ble oppsvulmet og vond.
Og når den var så oppsvulmet at hun kunne sprekke,
hevdet hun at menn trampet på magen hennes.
Jeg har aldri hørt om
eller sett slike ting i mitt liv.
Hvis du hjelper oss,
hvis vi slipper deg og sønnen din fri,
stoler jeg på at du ikke drar hjem med slike løgner heller.
De tilstår på kamera
at dette var en organisert aggresjonshandling fra Vesten.
De vestlige vil bli et nyttig forhandlingsverktøy.
Et forhandlingsverktøy?
De er mye mer enn det.
De er en grunn til gjengjeldelse.
- Det blir ingen gjengjeldelse. - Det må det bli.
Jeg mente ikke å være respektløs.
Du får tilståelsene ut av de vestlige.
Skal bli.
Vi har innledet nødprotokoller for å fornekte Scott og Stonebridge.
Dokumentspor,
bevis på at de har operert som fremmedkrigere,
en opprørerfraksjon uavhengig av myndighetene en stund.
Jeg husker da man fikk et håndtrykk og en gullklokke
for å ha tjent landet, Charles.
Det gir meg en dårlig smak i munnen også.
Du har min dypeste sympati.
Er det virkelig verdt å risikere krig på grunn av dette?
Pyongyang leter bare etter en unnskyldning.
Dette er mennene mine!
Vi forlater dem ikke.
Vi har ikke noe valg.
Det blir ingen uttrekking,
ingen ekstraksjon, ingenting.
Damien.
Har du sett Finn?
Nei. Har du?
Nei.
Jeg burde ha fortalt deg om Finn.
Ja, det burde du.
Du er et jævla rasshøl, vet du det?
- Det var feil beslutning. - Ja, det var det.
Og å følge etter meg hit.
Se hvor planen din førte oss.
Tja...
Du ville ha gjort det samme for meg.
Ja, det ville jeg.
Gjør oss begge til drittsekker, da?
FULLT
Vinkelen er for smal til å finne nøyaktig sted. Men...
Sersjant Stonebridge.
Det er kanskje ingenting.
Det kan være en overlagt gest.
- Tegnspråk. - Og om det var det?
Da er det en "E" og en "fire."
Hvis det er det, ekstraksjonspunkt fire.
Det er en stor "hvis."
Whitehall gjorde det klart at de er på egenhånd.
Vi har direkte ordre om å trekke tilbake.
Dette blir mitt siste oppdrag for 20,
og jeg må si at jeg ikke har noe problem med å nekte å utføre direkte ordrer.
Hvor god er du i russisk?
Hvor er sønnen min?
Jeg vil takke dere for det dere gjorde.
Ingen problem, Mei.
Vil du at vi skal kødde til flere av militæroperasjonene dine, bare si ifra.
Mei var bare artistnavnet mitt.
Kall meg Li-Na. Vi er tross alt gamle venner nå.
Jeg har ingen vonde følelser for dere.
Dere fulgte bare ordre, som gode, lojale soldater.
Kom til poenget, for faen.
Jeg vet ikke om du vil like poenget, sersjant Scott.
Har du lest om torturens historie? Det er fascinerende.
Grekerne, romerne
og den praktfulle middelalderen.
En konstant gjennom historien
er behovet for å finne nyskapende metoder
for å påføre hverandre smerte.
Men vet dere hvor det største fremskrittet ble gjort?
Ja.
Da du bestemte deg for å belære oss i hjel.
Fikk deg til å se.
Det var deres egen regjering,
i felten, Vietnam,
Irak, Korea og Afghanistan.
En fengslende blanding av teknologisk nyskaping
og middelaldersk brutalitet.
Men selv da, mistenker jeg at det kunne ta dager
og uker å få deg til å bryte sammen.
Så Jeg spør meg selv:
Hva er din egentlige svakhet?
Hva ville virkelig gjort deg vondt?
Dette er mellom deg og meg.
Dette har ingenting med sønnen min å gjøre.
Det har alt med ham å gjøre.
Finn.
La ham gå!
En erklæring
som fastslår at deres inntreden på nordkoreansk jord var en planlagt, militær
aggressiv handling fra deres regjering,
en krigshandling.
Vil du virkelig dra det så langt?
Tenk på konsekvensene.
En ny verdenskrig.
Ville ikke det glede din regjering?
Eller er det krig bare når de øyner en fortjeneste?
Det er et enkelt valg. Du snakker, ellers dør han.
La ham gå.
Du kan ikke gjøre det!
La ham gå!
Fanger diskuterer ikke.
Enten samtykker de, eller ikke.
La ham gå!
Han er et barn!
Ikke rør ham!
Ikke rør ham, for faen!
Kjenner du ham igjen?
Eller kanskje vi alle ser like ut for deg.
Han var soldaten du sparte i flukten fra jernbanestasjonen.
Dreper dine egne folk.
Du er en sann patriot.
Og hvor er ditt eget land når du behøver det mest?
Han hadde sjansen til å stoppe deg, men feilet.
Nå har han i det minste spilt en rolle.
Følte du deg hjelpeløs da du trodde du så sønnen din dø?
Det burde du ikke. Du er ikke hjelpeløs.
For det er opp til deg.
Neste gang
lover jeg at det skjer på ordentlig.
Jeg burde ha sendt ham hjem.
Du kan ikke tenke på det nå.
Jeg hadde sjansen, Mikey.
Men jeg gjorde det ikke.
Vet du hvorfor?
Fordi jeg briljerte.
Viste guttungen hva faren kunne gjøre.
Jeg er ikke mye til stede.
Jeg bærer våpen i jobben.
Jeg kjemper mot terrorister.
Jeg prøver å redde verden.
Så imponerende.
Jeg burde rydde plass til Årets far-trofeet mitt.
Ja.
Sikkert lite plass på hylla ved siden av Sutrende amerikaner-prisen.
Jeg har blitt kalt bort.
De vil ha rapporten din om meg.
Du burde fortelle dem at du tviler på evnene mine,
og at tiden i Vesten har ødelagt meg.
Nei.
De leter etter noen å legge skylden på, Jun-seo.
Det er på tide å velge side nå.
Og tro meg, du vil ikke være på min.
Jeg kan finne en måte å beskytte deg på.
Jeg ser på deg nå, en karrierepolitiker.
En mann som velger hvert ord med omhu i tilfelle det fornærmer.
Den eneste du kan beskytte er deg selv.
Du aner ingenting om meg.
Jeg vet jeg elsket deg.
Jeg vet at hver natt lukker jeg øynene og prøver å se for meg ansiktet ditt,
i tilfelle jeg glemmer det.
Du burde ikke la dem vente.
Du sa at om jeg noensinne trengte din hjelp...
- Han ringte aldri. - Hvem?
Damien.
VLADIVOSTOK I RUSSLAND
"Jeg ringte deg!"
Men telefonen ringer aldri.
Derfor lar du ham råtne i Nord-Korea?
Han blir slått og torturert, Nina.
Dette er grunnen til at jeg liker deg.
Du tenker som en kvinne også.
Du har kontakter på den russisk-koreanske grensen,
og tilgang til kjøretøy og utstyr.
Det tok meg mange år å bygge opp de kontaktene, oberst.
Da jeg skjønte at vi trengte hjelp, var du den første jeg tenkte på.
Hvis jeg bestemmer meg for å hjelpe,
er tidsrommet vi har for å komme inn og ut av landet
veldig kort.
Bommer vi på det,
er det ute med oss.
Kom igjen.
Finn?
- Finn. - Damien.
Det går bra.
Ikke tro på faren din, Finn. Det går ikke bra.
Ingen av disse ydmykelsene og smerten Vesten har påført
dette landet kan beskrives som "bra."
Hold kjeft.
Beklager.
Jeg lover at det blir bra.
- Da teller jeg til tre... - Neil
-...før du holder det løftet. - Ta vekk våpenet!
- En. - Vekk med våpenet, for faen!
- To. - Stopp!
Jeg sier det du vil.
Jeg mener det.
Jeg skal si det du vil.
Legg det vekk. Vær så snill.
Jeg er sersjant Damien Scott,
tidligere i 1. spesialstyrke,
operativ enhet Delta,
tjener for øyeblikket i seksjon 20,
en avdeling i den britiske militæretterretningen.
Vi ble beordret til
å gå inn i Nord-Korea under dekke,
med den hensikt å begå terrorisme,
og bevisst destabilisere regjeringen.
Vi handlet på bakgrunn av full kjennskap og samtykke
fra både den britiske
og den amerikanske regjeringen.
Vi handlet ikke alene.
Jeg er Michael Stonebridge.
Sersjant Michael Stonebridge.
Jeg liker å gå på kino,
høre på musikk og gå lange turer i parken.
Så hvis du er singel og på leting etter moro, ring meg.
Det kommer sikkert opp et nummer på skjermene der hjemme.
Var det noe sånt du var ute etter?
Å, nei. Beklager.
Nord-Korea, det stemmer.
Vet du hva som plager meg?
Dere har en politikk som setter militæret først.
Hundre tusenvis av folk sulter i hjel,
mens penger blir pumpet inn i de væpnede styrkene.
En hær på en million.
Og vi bare Valset inn hit og køddet det til på noen få timer.
Er ikke det litt flaut?
Kanskje du vil at jeg skal telle ned fra tre?
Vær så god.
Han er ikke min. Jeg bryr meg ikke.
Jeg tror du bryr deg.
Ellers ville du ikke ha kommet hit med ham.
Det er jobben min.
Det kalles å være profesjonell.
Men for deg...
For deg er det personlig, ikke sant?
Dette er veien til et mål.
Ja, jeg hører at du sier det.
Men la oss se på fakta.
Du må ha vært 13 eller 14
da de tok deg fra foreldrene dine og familien.
Så dem aldri igjen.
De omskapte deg, formet deg og sendte deg bort,
og du har levd på en løgn i over 20 år.
En annens navn og personlighet.
Og ti av de årene som gift,
hvor du delte seng med en mann du ikke engang elsket.
Alt dette for landet og saken.
For en styrke
og overbevisning du må ha trengt.
Og vi bare gikk inn hit og ødela alt på et lite øyeblikk.
Avslørte deg,
og ødela den praktfulle hjemkomsten.
Alt det arbeidet
og alle de årene for ingenting.
Så vær så snill,
ikke si at det ikke er personlig, for faen!
Jeg sa det til deg.
Hva sa du?
Kom hit. Gi meg den. Slipp.
På knærne, for helvete!
Du vil kanskje tenke deg om, Scott.
Etter det hun gjorde mot Finn og Julia?
Jeg skjønner.
Men det er langt herfra til noe som ligner på sikkerhet.
Vi trenger et gissel, et som betyr noe.
Du er jævla heldig. Snu deg.
Ta denne, Scott.
Her. Vet du hvordan du bruker den?
- Nei. - Den er din.
Her. Ser du denne? Det er sikringen. Den skal alltid være av.
Det er den egentlige sikringen, avtrekkerfingeren din. Greit?
Sikt den på folk. Hvis de gjør deg forbanna,
-skyt dem. - Skjønner.
Gå.
Kom an, kompis.
Kom igjen.
Denne veien. Kom hit.
Finn, bli der.
Det er bra. Tomt?
Tomt.
Til venstre?
Gå.
Pokker.
Herregud.
Tilbake.
Pokker. Det er en jævla labyrint.
- Kom igjen. - Kom, Finn.
- Ser bevegelse. - Tomt.
Gå til venstre. Nei, vent.
Der er han. Ned!
Tomt!
Kom hit!
Bli hos meg.
Herregud.
Kom hit, Finn.
Du hadde ikke noe valg.
Han er ikke død.
Bli med Mikey.
Det er ikke din feil.
Sjefen ga oss 72 timer til ekstraksjonen.
Ja vel? Så hvilken vei går vi?
- Jeg har følelsen av at det er veien ut. - Ja?
Eller flere soldater.
Kom an.
DEN NORDKOREANSKE GRENSEN
Sett opp et perimeter.
Se på alle som en potensiell fiende.
Hvis vi blir sett, er det ute med oss.
Nå!
Finn? Kom deg i bilen.
Kom deg inn!
- Klar, Mike? - Kjør!
Hold dere fast. Vi krasjer oss ut herfra.
Ut av bilen!
Kom igjen, Finn!
Gå! Kom hit, hold deg til meg!
Kom deg i bilen!
Faen! Kom deg i bilen!
- Kom an, Finn! - Hold dere fast.
Dukk!
Som et jævla olja lyn!
Hvordan går det, Finn?
Finn?
Faen! Nei.
Nei, nei. Her. Legg deg ned.
Herregud!
- Mikey? - Ja?
- Han er truffet. - Hvor ille?
Ikke bra.
Herregud.
Legg press på det, så går det bra.
Kjør oss til et sykehus, Mike.
- Det er temmelig ille. - Ja.
Stopp! Jeg så et skilt!
Har du ham?
Er det en lege her?
Hei. Er du lege?
- Er du lege? - Ja.
Sønnen min har blitt skutt.
Han trenger hjelp med én gang.
- Vær så snill! - Denne veien.
- Scott. - Ja.
Her.
Be dem tømme lommene for mobiler, personsøker og slikt.
Gå.
Gjør det klinkende klart at det er en dårlig idé å prøve å signalisere til utsiden.
Du trenger ikke sikte på oss.
- Han er sønnen min. - Ja. Jeg hadde en sønn også.
Faen.
Nei, takk. Røyking dreper.
Pokker.
- Hva skjer der ute, Mike? - Forsterkningene er her.
- Hvordan går det? - Jeg har gjort alt jeg kan, men
han trenger ordentlig pleie. Vi har ikke utstyret her.
Er det en annen vei ut?
Vil du redde liv, så hjelp oss ut.
For hvis de sender inn soldater, blir det blodbad. Ingen ønsker det.
Mikey.
Hva skjer med deg nå?
To bevæpnede menn kom til sykehuset
og forlangte hjelp. Jeg og en sykepleier ble tvunget
til å bli med dem, men vi nektet.
Alt som står igjen er fysiske bevis på kampen.
Ikke faen om jeg gjør det.
De kommer til å forstå at jeg hjalp dere. Du må. Vær så snill.
Faen.
- Alt i orden? - Ja, bare kjør!
- Vær så snill. - Takk!
Beklager. Kjør, Mikey.
Dette var et sted for refleksjon.
Du var alltid favoritteleven min.
Dette er ikke din feil.
Jeg ga livet mitt for denne saken. Dette landet.
Ja.
Men en fiasko trenger en forelder.
Noen å skylde på.
Nei.
Nei?
Jeg aksepterer verken fordømmelsen eller straffen din.
Du kan ikke ta de valgene.
Jeg kunne ha endret ting.
Møt døden med verdighet.
Det er alt du har igjen.
Jeg er lei for det.
Virkelig.
Jeg hørte om henrettelsesordren.
Som du sa, er det på tide å velge side.
Takk for hjelpen.
- Vi må gå. - Vi venter.
Nei, vi kan ikke vente.
Starter han den jævla motoren, har vi et problem.
Vi har mistet for mange folk allerede.
Jeg mener det.
Vi blir til siste sekund.
Vi gir dem hver jævla sjanse vi kan.
Kjør!
Faen!
Pokker! Hva i helvete, Mike?
- Pokker. Den er død. - Alt i orden?
Bilen er ødelagt.
Hvordan kommer vi oss ut herfra?
Jeg har en idé, men du kommer ikke til å like den.
Kom igjen!
Kom an!
Å, faen!
Skyt dem, Scott!
Faen!
Få det ned!
Kom igjen!
Hjelp meg!
Hold deg fast.
Hei.
Hvordan går det?
Ganske bra.
Du har vært bevisstløs i et par dager.
Det tar en stund før hjulene begynner å snurre igjen.
Finn?
- Jeg er lei for alt som skjedde. - Glem det.
Jeg vet ikke om noen annens pappa som kunne gjort det du gjorde for meg.
Første gang du kaller meg pappa.
- Får meg til å føle meg gammel. - Du er gammel.
Takk.
Fedre lover alltid barna ting de ikke kan holde.
Sier at de skal på fisketur i helgene.
Så kan de ikke på grunn av jobben.
Du må jobbe.
Ja.
Når alt dette er over
09 Jeg får sjansen,
skal vi gjøre dette ordentlig.
Jeg vil så gjerne bli kjent med deg, Finn.
Hvordan er det med pasienten?
Litt varm.
Vil du ha noen kalde omslag?
Gjerne.
Takk.
Hva er det?
Dette er farvel.
Jeg drar.
Narkotikaavdelingen kalte meg tilbake.
Jeg blir en ekstra uke
og tar Finn med meg, så han kommer seg ut denne gangen.
Jeg er uansett litt lei av å redde skinnet deres.
Greit nok.
- Kim... - Det er Julia.
Jeg klarer ikke å slutte å tenke på
at jeg kunne ha gjort mer for å redde henne.
Du vet vel at det ikke var din feil?
- Ja. - Ja.
Drit og dra. Er det noen grunn til at du aldri har prøvd deg på meg?
Fordi jeg er en gentleman.
Ja.
Jeg vet hva som skjer når du blir knyttet til noen i denne jobben
og bryr deg om dem.
Skål for det som kunne ha vært.
Ville vært strålende. Skål for et annet liv.
Så hva skjer nå?
Dere gikk mot ordrene og kom tilbake for å hente oss.
La meg bekymre meg om det.
Men jeg tviler på at de står i kø for å dele ut medaljer.
Hva med deg?
Det går bra, tror jeg.
Jeg ser bare for meg Finn som ligger i den sykehussengen.
Han kommer til å våkne en dag og tenke:
"Jeg dro for å besøke faren min, og se hva som skjedde.
"Jeg ble kidnappet og torturert."
Og du risikerte alt for å få ham tilbake.
Det er det han kommer til å huske.
Folkens? Dere må se dette.
Det kom fra en kollega, Dansky.
Hun har infiltrert den russiske mafiaen i Wien.
Helsike.
Det er fyren som torturerte meg.
Kwon Jun-seo.
Ifølge Dansky har han forhørt seg
om å hyre folk til å hjelpe ham.
Hjelp med hva da?
Det hviskes om et stort angrep i Europa.
Vi tok med kampen til Nord-Korea,
og nå tar de den med tilbake til oss.
Men hva planlegger hun, sjef?
Jeg vet ikke, Michael. Men uansett hva det er,
har hun nettopp begynt.
[NORWEGIAN]